2
Тужњава због пропасти Јуде и Јерусалима.
1 Како обастре Господ облаком у гневу свом кћер сионску!
Сврже с неба на земљу славу Израиљеву,
и не опомену се подножја ногу својих у дан гнева свог!
2 Господ потре немилице све станове Јаковљеве,
развали у гневу свом градове кћери Јудине,
и на земљу обори,
оскврни царство и кнезове његове.
3 Одби у жестоком гневу сав рог Израиљу,
обрати натраг десницу своју од непријатеља,
и распали се на Јакова као огањ пламени,
који прождире све око себе.
4 Натеже лук свој као непријатељ,
подиже десницу своју као противник,
и поби све што беше драго очима;
на шатор кћери сионске просу као огањ гнев свој.
5 Господ поста као непријатељ;
потре Израиља, потре све дворе његове,
раскопа све градове његове,
и умножи кћери Јудиној жалост и јад.
6 Развали му ограду као врту;
потре место састанцима његовим;
Господ врже у заборав на Сиону празнике и суботу,
и у жестини гнева свог одбаци цара и свештеника.
7 Одбаци Господ олтар свој,
омрзе на светињу своју,
предаде у руке непријатељима зидове двора сионских;
стаде их вика у дому Господњем као на празник.
8 Господ науми да раскопа зид кћери сионске,
растеже уже,
и не одврати руке своје да не затре,
и ојади опкоп и зид, изнемогоше скупа.
9 Утонуше у земљу врата њена,
поломи и потре преворнице њене;
цар њен и кнезови њени међу народима су;
закона нема, и пророци њени не добијају утваре од Господа.
10 Старешине кћери сионске седе на земљи и ћуте,
посуле су прахом главу и припасале кострет;
обориле су к земљи главе своје девојке јерусалимске.
11 Ишчилеше ми очи од суза,
утроба се моја усколебала,
просипа се на земљу јетра моја од погибли кћери народа мог,
јер деца и која сисају обамиру на улицама градским.
12 Говоре матерама својим:
Где је жито и вино?
Обамиру као рањеници на улицама градским,
и испуштају душу своју у наручју матера својих.
13 Кога ћу ти узети за сведока?
С чим ћу те изједначити, кћери јерусалимска?
Какву ћу ти прилику наћи, да те утешим,
девојко, кћери сионска?
Јер је несрећа твоја велика као море,
ко ће те исцелити?
14 Пророци твоји пророковаше ти лаж и безумље,
и не откриваше безакоња твог
да би одвратили ропство твоје;
него ти казиваше утваре лажне
и које ће те прогнати.
15 Пљескају рукама над тобом сви који пролазе,
звижде и машу главом за кћерју јерусалимском:
То ли је град, за који говораху да је права лепота,
радост свој земљи?
16 Разваљују уста на те сви непријатељи твоји,
звижде и шкргућу зубима говорећи:
Прождресмо; ово је доиста дан који чекасмо;
дочекасмо, видесмо.
17 Учини Господ шта науми,
испуни реч своју, коју каза одавна;
разори немилице и развесели тобом непријатеља,
подиже рог противницима твојим.
18 Виче срце њихово ка Господу:
Зиде кћери сионске,
проливај потоком сузе дан и ноћ,
не дај себи мира,
и зеница ока твог да не стаје.
19 Устани, вичи обноћ, у почетку страже,
проливај срце своје као воду пред Господом,
подижи к Њему руке своје за душу деце своје
која обамиру од глади на угловима својих улица.
20 Погледај, Господе, и види,
коме си овако учинио.
Еда ли жене једу пород свој,
децу коју носе у наручју?
Еда ли се убија у светињи Господњој свештеник и пророк?
21 Леже на земљи по улицама деца и старци,
девојке моје и младићи моји падоше од мача,
побио си их у дан гнева свог
и поклао не жалећи.
22 Сазвао си као на празник страхоте моје од свуда,
и у дан гнева Господњег нико не утече нити оста.
Које на руку носих и отхраних,
њих ми непријатељ мој поби.