2
Анина песма у хвалу. Пакост синова Илијевих; објављивање суда.
1 И Ана се помоли и рече:
Развесели се срце моје у Господу;
подиже се рог мој у Господу;
отворише се уста моја на непријатеље моје,
јер сам радосна ради спасења Твог.
2 Нема светог као што је Господ;
јер нема другог осим Тебе;
и нема стене као што је Бог наш.
3 Не говорите више поносито,
и нека не излазе из уста ваших речи охоле;
јер је Господ Бог који све зна,
и он удешава намере.
4 Лук јунацима сломи се,
и изнемогли опасаше се снагом.
5 Који беху сити, наимају се за хлеб;
а који беху гладни, нису више;
и нероткиња роди седморо,
а која имаше деце, изнеможе.
6 Господ убија, и оживљује;
спушта у гроб, и извлачи.
7 Господ сиромаши и богати;
понижује и узвишује.
8 Сиромаха подиже из праха,
и из буњишта узвишује убогог да га посади с кнезовима,
и даје им да наследе престо славе;
јер су Господњи темељи земаљски,
и на њима је основао васиљену.
9 Сачуваће ноге милих својих,
а безбожници ће умукнути у мраку;
јер својом снагом неће човек надјачати.
10 Који се супроте Господу, сатрће се;
на њих ће загрмети с неба;
Господ ће судити крајевима земаљским,
и даће снагу цару свом,
и узвисиће рог помазанику свом.
11 Потом отиде Елкана у Рамат кући својој, а дете служаше Господу пред Илијем свештеником.
12 А синови Илијеви беху неваљали, и не знаху за Господа. 13 Јер у тих свештеника беше обичај према народу: кад ко приношаше жртву, долажаше момак свештеников док се куваше месо с виљушкама трокраким у руци, 14 и забадаше у суд, или у котао, или у таву, или у лонац, и шта се год набоде на виљушке узимаше свештеник. Тако чињаху свему Израиљу који долажаше у Силом. 15 Тако и пре него би запалили сало, дошао би момак свештеников, те би рекао човеку који приношаше жртву: Дај месо да испечем свештенику, јер ти нећу примити месо кувано, него сирово. 16 Ако би му тада човек одговорио: Нека се прво запали сало, па онда узми шта ти год душа жели; он би рекао: Не, него дај сада, ако ли не даш, узећу силом. 17 И грех оних младића беше врло велик пред Господом, јер људи не мараху за принос Господњи.
18 А Самуило служаше пред Господом, још дете у оплећку ланеном. 19 А мати му начини мали плашт и донесе му, и тако чињаше сваке године долазећи с мужем својим да принесе жртву годишњу. 20 А Илије благослови Елкану и жену његову говорећи: Господ да ти да порода од те жене за овог ког је дала Господу! И отидоше у своје место.
21 И Господ походи Ану, и она затрудне и роди три сина и две кћери. А дете Самуило растијаше пред Господом.
22 А Илије беше врло стар, и чу све што чињаху синови његови свему Израиљу, и како спаваху са женама које долажаху гомилама на врата шатора од састанка. 23 И говораше им: Зашто то радите? Јер чујем зле речи о вама од свега народа. 24 Немојте, децо моја; јер није добро шта чујем; отпађујете народ Господњи. 25 Кад човек згреши човеку, судиће му судија; али кад ко згреши Господу, ко ће молити за њ? Али не послушаше оца свог, јер Господ хтеде да их убије.
26 А дете Самуило растијаше и беше мио Господу и људима.
27 Тада дође човек Божји к Илију, и рече му: Овако вели Господ: Не јавих ли се дому оца твог, кад беху у Мисиру у кући Фараоновој? 28 И изабрах га између свих племена Израиљевих себи за свештеника да приноси жртве на олтару мом и да кади кадом и носи оплећак преда мном, и дадох дому оца твог све жртве огњене синова Израиљевих? 29 Зашто газите жртву моју и принос мој, које сам заповедио да се приносе у шатору? И пазиш синове своје већма него мене, да се гојите првинама свих приноса Израиља, народа мог? 30 Зато Господ Бог Израиљев каже: Рекао сам доиста: Дом твој и дом оца твог служиће преда мном до века; али каже Господ: Неће бити тако, јер оне ћу поштовати који мене поштују, а који мене презиру, биће презрени. 31 Гле, иду дани кад ћу одсећи теби руку и руку дому оца твог, да не буде старца у дому твом. 32 И видећеш невољу у шатору место свега добра што је Господ чинио Израиљу; неће бити старца у дому твом довека. 33 А кога од твојих не истребим испред олтара свог, онај ће остати да ти чиле очи и да ти се цвели душа; и сав подмладак дома твог умираће у најбољим годинама. 34 И ово да ти је знак шта ће доћи на оба сина твоја, на Офнија и Финеса: у један дан погинуће обојица. 35 А себи ћу подигнути свештеника верног, он ће радити по срцу мом и по души мојој; и сазидаћу му тврд дом, и он ће ходити пред помазаником мојим вазда. 36 И ко остане од дома твог, доћи ће да му се поклони за сребрн новац и за комад хлеба, и говориће: Прими ме у какву службу свештеничку да имам комад хлеба.