7
Проповед првог мученика Стефана. Виђење и смрт.
1 А поглавар свештенички рече: Је ли дакле тако? 2 А он рече:
Људи браћо и оци! Послушајте. Бог славе јави се оцу нашем Аврааму кад беше у Месопотамији, пре него се досели у Харан, 3 и рече му: Изиђи из земље своје и од рода свог и из дома оца свог, и дођи у земљу коју ћу ти ја показати. 4 Тада изиђе из земље халдејске, и досели се у Харан; и оданде, по смрти оца његовог, пресели га у ову земљу у којој ви сад живите. 5 И не даде му наследство у њој ни стопе; и обрече му је дати у држање и семену његовом после њега, док он још немаше детета. 6 Али Бог рече овако: Семе твоје биће дошљаци у земљи туђој, и натераће га да служи, и мучиће га четири стотине година. 7 И народу коме ће служити ја ћу судити, рече Бог; и потом ће изићи, и служиће мени на овоме месту. 8 И даде му завет обрезања, и тако роди Исака, и обреза га у осми дан; и Исак Јакова, и Јаков дванаест старешина.
9 И старешине завиђаху Јосифу, и продадоше га у Мисир; и Бог беше с њим. 10 И избави га од свих његових невоља, и даде му милост и премудрост пред Фараоном царем мисирским, и постави га поглаваром над Мисиром и над свим домом својим. 11 А дође глад на сву земљу мисирску и хананску и невоља велика, и не налажаху хране оци наши. 12 А Јаков чувши да има пшенице у Мисиру посла најпре оце наше. 13 И кад дођоше други пут, познаше Јосифа браћа његова, и род Јосифов поста познат Фараону. 14 А Јосиф посла и дозва оца свог Јакова и сву родбину своју, седамдесет и пет душа. 15 И Јаков сиђе у Мисир, и умре, он и очеви наши. 16 И пренесоше их у Сихем, и метнуше у гроб који купи Авраам за новце од синова Еморових у Сихему.
17 И кад се приближи време обећања за које се Бог закле Аврааму, народ се народи и умножи у Мисиру, 18 док наста други цар у Мисиру, који не знаше Јосифа. 19 Овај намисли зло за наш род, измучи оце наше да своју децу бацаху да не живе. 20 У то се време роди Мојсије, и беше Богу угодан, и би три месеца храњен у кући оца свог. 21 А кад га избацише, узе га кћи Фараонова, и одгаји га себи за сина. 22 И научи се Мојсије свој премудрости мисирској, и беше силан у речима и у делима.
23 А кад му се навршиваше четрдесет година, дође му на ум да обиђе браћу своју, синове Израиљеве. 24 И видевши једном где се чини неправда, поможе, и покаја оног што му се чињаше неправда, и уби Мисирца. 25 Мишљаше пак да браћа његова разумеју да Бог његовом руком њима спасење даде: али они не разумеше. 26 А сутрадан дође међу такве који се беху свадили, и мираше их говорећи: Људи, ви сте браћа, зашто чините неправду један другом? 27 А онај што чињаше неправду ближњему укори га говорећи: Ко је тебе поставио кнезом и судијом над нама? 28 Или и мене хоћеш да убијеш као што си јуче убио Мисирца? 29 А Мојсије побеже од ове речи, и поста дошљак у земљи мадијанској, где роди два сина.
30 И кад се наврши четрдесет година, јави му се у пустињи горе синајске анђео Господњи у пламену огњеном у купини. 31 А кад Мојсије виде, дивљаше се утвари. А кад он приступи да види, би глас Господњи к њему: 32 Ја сам Бог отаца твојих, Бог Авраамов и Бог Исаков и Бог Јаковљев. А Мојсије се беше уздрхтао и не смеше да погледа. 33 А Господ му рече: Изуј обућу своју са својих ногу: јер је место на коме стојиш света земља. 34 Ја добро видех муку свог народа који је у Мисиру, и чух њихово уздисање, и сиђох да их избавим: и сад ходи да те пошаљем у Мисир.
35 Овог Мојсија, ког укорише рекавши: Ко те постави кнезом и судијом? Овог Бог за кнеза и избавитеља посла руком анђела који му се јави у купини. 36 Овај их изведе учинивши чудеса и знаке у земљи мисирској и у Црвеном Мору и у пустињи четрдесет година. 37 Ово је Мојсије који каза синовима Израиљевим: Господ Бог ваш подигнуће вам пророка из ваше браће, као мене: њега послушајте. 38 Ово је онај што беше у цркви у пустињи с анђелом, који му говори на гори синајској, и с оцима нашим; који прими речи живе да их нама да; 39 ког не хтеше послушати оци наши, него га одбацише, и окренуше се срцем својим у Мисир, 40 рекавши Арону: Начини нам богове који ће ићи пред нама, јер овом Мојсију, који нас изведе из земље мисирске, не знамо шта би. 41 И тада начинише теле, и принесоше жртву идолу, и радоваху се рукотворини својој. 42 А Бог се окрену од њих, и предаде их да служе војницима небеским, као што је писано у књизи пророка:
Еда заклања и жртве принесосте ми
на четрдесет година у пустињи,
доме Израиљев?
43 И примисте чадор Молохов,
и звезду бога свог Ремфана,
кипове које начинисте да им се молите;
и преселићу вас даље од Вавилона.
44 Очеви наши имаху чадор сведочанства у пустињи, као што заповеди Онај који говори Мојсију да га начини по оној прилици као што га виде; 45 који и примише очеви наши и донесоше с Исусом Навином у земљу незнабожаца, које отури Бог испред лица наших отаца, тја до Давида, 46 који нађе милост у Бога, и измоли да нађе место Богу Јаковљевом. 47 А Соломун Му начини кућу. 48 Али највиши не живи у рукотвореним црквама, као што говори пророк:
49 Небо је мени престо
а земља подножје ногама мојим:
како ћете ми кућу сазидати?
Говори Господ;
или које је место за моје почивање?
50 Не створи ли рука моја све ово?
51 Тврдоврати и необрезаних срца и ушију! Ви се једнако противите Духу Светоме; како ваши оци тако и ви. 52 Ког од пророка не протераше оци ваши? И побише оне који унапред јавише за долазак праведника, ког ви сад издајници и крвници постадосте; 53 који примисте закон наредбом анђеоском, и не одржасте.
54 Кад ово чуше, расрдише се врло у срцима својим, и шкргутаху зубима на њ. 55 А Стефан будући пун Духа Светог погледа на небо и виде славу Божју и Исуса где стоји с десне стране Богу; 56 и рече: Ево видим небеса отворена и Сина човечијег где стоји с десне стране Богу. 57 А они повикавши гласно затискиваху уши своје, и навалише једнодушно на њ. 58 И изведавши га из града стадоше га засипати камењем, и сведоци хаљине своје метнуше код ногу младића по имену Савла. 59 И засипаху камењем Стефана, који се мољаше Богу и говораше: Господе Исусе! Прими дух мој. 60 Онда клече на колена и повика гласно: Господе! Не прими им ово за грех. И ово рекавши умре.