2
Израиљева незахвалност и казна.
1 Опет ми дође реч Господња говорећи: 2 Иди и вичи Јерусалиму да чује и говори: Овако вели Господ:
Опомињем те се по милости у младости твојој
и по љубави о веридби твојој,
кад иђаше за мном по пустињи,
и по земљи где се не сеје.
3 Израиљ беше светиња Господу
и првина од родова Његових;
који је јеђаху сви беху криви,
зло долажаше на њих,
вели Господ.
4 Чујте реч Господњу, доме Јаковљев и све породице дома Израиљевог. 5 Овако вели Господ:
Какву неправду нађоше оци ваши у мене,
те одступише од мене,
и присташе за ништавилом,
и посташе ништави?
6 И не рекоше:
Где је Господ који нас је извео из земље мисирске,
који нас је водио по пустињи,
по земљи пустој и пуној пропасти,
по земљи сувој и где је сен смртни,
по земљи преко које нико није ходио
и у којој нико није живео?
7 И кад вас доведох у земљу родну
да једете род њен и добра њена,
дошавши оскврнисте земљу моју
и од наследства мог начинисте гад.
8 Свештеници не рекоше:
Где је Господ?
И који се баве законом не познаше ме,
и пастири одусташе ме,
и пророци пророковаше Валом
и идоше за стварима залудним.
9 За то ћу се још прети с вама, вели Господ,
и са синовима синова ваших прећу се.
10 Јер прођите острва китимска и видите
и пошљите у Кидар, и разгледајте добро,
и видите, је ли било такво шта:
11 Је ли који народ променио богове, ако и нису богови?
А мој народ промени славу своју на ствар залудну.
12 Чудите се томе, небеса,
и згрозите се и упропастите се!
Вели Господ.
13 Јер два зла учини мој народ:
оставише мене, извор живе воде,
и ископаше себи студенце,
студенце испроваљиване,
који не могу да држе воде.
14 Је ли Израиљ роб?
Је ли роб у кући рођен?
Зашто поста грабеж?
15 Рикаше на њ лавићи и дизаше глас свој,
и обратише земљу његову у пустош;
градови су му попаљени,
те нема никога да живи у њима.
16 И синови нофски и тафнески опасоше ти теме.
17 Ниси ли то сам себи учинио
оставивши Господа Бога свог кад те вођаше путем?
18 А сада шта ће ти пут мисирски да пијеш воде сиорске?
Шта ли ће ти пут асирски да пијеш воде из реке?
19 Твоја ће те злоћа покарати
и твоје ће те одметање прекорити.
Познај дакле и види
да је зло и горко што си оставио Господа Бога свог
и што нема страха мог у теби,
вели Господ Господ над војскама.
20 Јер давно изломих јарам твој
и раскидох свезе твоје,
и ти рече: Нећу бити слуга;
а на сваки високи хум и под свако зелено дрво идеш да се курваш.
21 Ја те посадих, лозу изабрану, све семе истинито;
па како ми се промени и изметну се одвода од туђе лозе?
22 Да се измијеш салитром и узмеш много сапуна,
опет ће се познавати безакоње твоје преда мном,
вели Господ Господ.
23 Како можеш рећи:
Нисам се оскврнио,
нисам ишао за Валима?
Погледај пут свој по долу;
познај шта си учинила, брза камило,
која остављаш знаке на својим путевима.
24 Као дивља магарица,
која је навикла на пустињу
и по жељи душе своје вуче у се ветар,
кад навали, ко ће је вратити?
Који је траже неће се уморити,
наћи ће је у месецу њеном.
25 Чувај ногу своју, да није боса,
и грло своје, да не жедни.
Али ти велиш:
Од тога нема ништа;
не, јер љубим туђе, и за њима ћу ићи.
26 Као што се лупеж посрами кад се ухвати,
тако ће се посрамити дом Израиљев,
они, цареви њихови, кнезови њихови, и свештеници њихови и пророци њихови,
27 Који говоре дрвету: Ти си отац мој;
и камену: Ти си ме родио;
јер ми окренуше леђа, а не лице;
а кад су у невољи говоре: Устани и избави нас.
28 А где су богови твоји које си начинио себи?
Нека устану, ако те могу избавити кад си у невољи,
јер имаш, Јуда, богова колико градова.
29 Зашто хоћете да се правдате са мном?
Ви сте се сви одметнули од мене,
вели Господ.
30 Узалуд бих синове ваше, не примише науке;
мач ваш прождре пророке ваше као лав који дави.
31 О роде! Видите реч Господњу;
бејах ли пустиња Израиљу или мрачна земља?
Зашто говори мој народ:
Господари смо, нећемо више доћи к теби?
32 Заборавља ли девојка свој накит и невеста урес свој?
А народ мој заборави ме толико дана да им нема броја.
33 Зашто говориш да је добар твој пут тражећи шта љубиш?
Па си и неваљале жене научио својим путевима.
34 И још на скутовима твојим налази се крв сиромаха правих;
не налазим копајући, него је на свима њима.
35 А ти говориш: Нисам крив,
гнев се Његов одвратио од мене.
Ево ја ћу се прети с тобом
што говориш: Нисам згрешио.
36 Зашто трчкаш тако мењајући свој пут?
Посрамићеш се од Мисирца како си се посрамио од Асирца.
37 Отићи ћеш и одатле с рукама над главом својом,
јер Господ одбацује узданице твоје,
и нећеш бити срећан у њима.