Псалам 77
Јадиковање у тешкој невољи; утеха у милости коју је Бог раније чинио свом народу.
Начелнику певача Идутунових. Асафов псалам.
1 Глас мој иде к Богу, и ја призивам Њега;
глас мој иде к Богу, и Он ће ме услишити.
2 У дан туге своје тражих Господа;
ноћу је рука моја подигнута, и не спушта се;
душа моја неће да се утеши.
3 Помињем Бога, и уздишем;
размишљам, и трне дух мој.
4 Држим очи своје да су будне;
клонуо сам, и не могу говорити.
5 Пребрајам старе дане и године од векова.
6 Опомињем се песама својих ноћу;
разговарам се са срцем својим,
и испитујем дух свој:
7 „Зар ће се довека гневити на нас Господ,
и неће више љубити?
8 Зар је засвагда престала милост Његова,
и реч се прекинула од колена на колено?
9 Зар је заборавио милостив бити
и у гневу затворио милосрђе своје?”
10 И рекох: Жалосна је за мене ова промена деснице Вишњега.
11 Памтим дела Господња;
памтим пређашње чудо Твоје.
12 Мислио сам о свим делима Твојим,
размишљао о радњи Твојој;
13 Боже! Пут је Твој свет;
који је Бог тако велик као Бог наш?
14 Ти си Бог, који си чинио чудеса,
показивао силу своју међу народима;
15 Мишицом си одбранио народ свој,
синове Јаковљеве и Јосифове.
16 Видеше Те воде, Боже, видеше Те воде,
и устрепташе, и бездане се задрмаше.
17 Из облака лијаше вода,
облаци даваху глас,
и стреле Твоје лећаху.
18 Грмљаху громови Твоји по небу;
муње Твоје севаху по васиљеној,
земља се тресаше и њихаше.
19 По мору беше пут Твој,
и стазе Твоје по великој води,
и траг Твој не познаваше се.
20 Водио си народ свој као овце руком Мојсијевом и Ароновом.