15
Авраму се обриче син. Његово веровање. Завет Бога са њим.
1 После ових ствари дође Авраму реч Господња у утвари говорећи: Не бој се, Авраме, ја сам ти штит, и плата је твоја врло велика. 2 А Аврам рече Господе, Господе, шта ћеш ми дати кад живим без деце, а па коме ће остати моја кућа то је Елијезер овај Дамаштанин? 3 Још рече Аврам: Ето мени ниси дао порода, па ће слуга рођен у кући мојој бити мој наследник. 4 А гле, Господ му проговори: Неће тај бити наследник твој, него који ће изаћи од тебе тај ће ти бити наследник. 5 Па га изведе напоље и рече му: Погледај на небо и преброј звезде, ако их можеш пребројати. И рече му: Тако ће ти бити семе твоје. 6 И поверова Аврам Богу, а Он му прими то у правду.
7 И рече му: Ја сам Господ, који те изведох из Ура халдејског да ти дам земљу ову да буде твоја. 8 А он рече: Господе, Господе, по чему ћу познати да ће бити моја? 9 И рече му: Принеси ми јуницу од три године и козу од три године и овна од три године и грлицу и голупче. 10 И он узе све то, и расече на поле, и метну све поле једну према другој; али не расече птице. 11 А птице слетаху на те мртве животиње; а Аврам их одгонише.
12 А кад сунце беше на заласку, ухвати Аврама тврд сан, и гле, страх и мрак велик обузе га. 13 И Господ рече Авраму: Знај зацело да ће семе твоје бити дошљаци у земљи туђој, па ће јој служити, и она ће их мучити четири стотине година. 14 Али ћу судити и народу коме ће служити; а после ће они изаћи с великим благом. 15 А ти ћеш отићи к оцима својим у миру, и бићеш погребен у доброј старости. 16 А они ће се у четвртом колену вратити овамо; јер гресима аморејским још није крај.
17 А кад се сунце смири и кад се смрче, гле, пећ се димљаше, и пламен огњени пролажаше између оних делова. 18 Тај дан учини Господ завет с Аврамом говорећи: Семену твом дадох земљу ову од воде мисирске до велике воде, воде Ефрата, 19 кенејску, кенезејску и кедмонејску, 20 и хетејску и ферезејску и рафајску, 21 и аморејску и хананејску и гергесејску и јевусејску.