58
Казна за привидну светост. Благослов за истинску службу Богу.
1 Вичи из грла, не устежи се,
подигни глас свој као труба,
и објави народу мом безакоња његова
и дому Јаковљевом грехе њихове,
2 Премда ме сваки дан траже
и ради су знати путеве моје,
као народ који твори правду
и не оставља суд Бога свог;
ишту од мене судове праведне,
желе приближити се к Богу.
3 Зашто постисмо, веле, а Ти не погледа,
мучисмо душе своје, а Ти не хте знати?
Гле, кад постите, чините своју вољу
и изгоните све шта вам је ко дужан.
4 Ето постите да се прете и свађате
и да бијете песницом безбожно.
Немојте постити тако као данас,
да би се чуо горе глас ваш.
5 Такав ли је пост који изабрах
да човек мучи душу своју један дан?
Да савија главу своју као сита
и да стере пода се кострет и пепео?
То ли ћеш звати пост
и дан угодан Господу?
6 А није ли ово пост што изабрах:
да развежеш свезе безбожности,
да разрешиш ремење од бремена,
да отпустиш потлачене,
и да изломите сваки јарам?
7 Није ли да преламаш хлеб свој гладноме,
и сиромахе прогнане да уведеш у кућу?
Кад видиш голог, да га оденеш,
и да се не кријеш од свог тела?
8 Тада ће синути видело твоје као зора,
и здравље ће твоје брзо процвасти,
и пред тобом ће ићи правда твоја,
слава Господња биће ти задња стража.
9 Тада ћеш призивати, и Господ ће те чути;
викаћеш, и рећи ће: Ево ме.
Ако избациш између себе јарам
и престанеш пружати прст и говорити зло;
10 И ако отвориш душу своју гладноме,
и наситиш душу невољну;
тада ће засјати у мраку видело твоје
и тама ће твоја бити као подне.
11 Јер ће те Господ водити вазда,
и ситиће душу твоју на суши,
и кости твоје крепиће,
и бићеш као врт заливен
и као извор коме вода не пресише.
12 И твоји ће сазидати старе пустолине,
и подигнућеш темеље који ће стајати од колена до колена,
и прозваћеш се:
Који сазида развалине и оправи путеве за насеље.
13 Ако одвратиш ногу своју од суботе
да не чиниш шта је теби драго на мој свети дан,
и ако прозовеш суботу милином,
свети дан Господњи славним,
и будеш га славио не идући својим путевима
и не чинећи шта је теби драго, ни говорећи речи,
14 Тада ћеш се веселити у Господу,
и извешћу те на висине земаљске,
и даћу ти да једеш наследство Јакова оца свог;
јер уста Господња рекоше.