7
Разговор између пријатеља и пријатељице.
1 Како су лепе ноге твоје у обући,
кћери кнежевска;
саставци су бедара твојих као гривне,
дело руку уметничких.
2 Пупак ти је као чаша округла,
који није никад без пића;
трбух ти је као стог пшенице
ограђен љиљанима;
3 Две дојке твоје
као два близанца срнчета;
4 Врат ти је као кула од слонове кости;
очи су ти као језера у Есевону
на вратима ватравимским;
нос ти је као кула ливанска
која гледа према Дамаску;
5 Глава је твоја на теби као Кармил,
и коса на глави твојој као царска порфира
у боре набрана.
6 Како си лепа и како си љупка,
о љубави у милинама!
7 Узраст ти је као палма,
и дојке као гроздови.
8 Рекох: Попећу се на палму,
дохватићу гране њене;
и биће дојке твоје као гроздови на виновој лози,
и мирис носа твог као јабуке;
9 И грло твоје као добро вино,
које иде право драгом мом
и чини да говоре усне оних који спавају.
10 Ја сам драгог свог,
и њега је жеља за мном.
11 Ходи, драги мој, да идемо у поље,
да ноћујемо у селима.
12 Ранићемо у винограде
да видимо цвате ли винова лоза,
замеће ли се грожђе,
цвату ли шипци;
онде ћу ти дати љубав своју.
13 Мандрагоре пуштају мирис,
и на вратима је нашим свакојако красно воће,
ново и старо,
које за те дохраних, драги мој.