13
Прво Павлово путовање међу многобошце. Проповед о Јеванђељу на Кипру и у Антиохији Писидијској.
1 А у цркви која беше у Антиохији беху неки пророци и учитељи, то јест: Варнава и Симеун који се зваше Нигар, и Лукије Киринац, и Манаил одгајени с Иродом четворовласником, и Савле. 2 А кад они служаху Господу и пошћаху, рече Дух Свети: Одвојте ми Варнаву и Савла на дело на које их позвах. 3 Тада постивши и помоливши се Богу метнуше руке на њих, и отпустише их.
4 Ови дакле послани од Духа Светог сиђоше у Селеукију, и оданде отпловише у Кипар. 5 И дошавши у Саламин јавише реч Божју у зборницама јеврејским; а имаху и Јована слугу. 6 А кад прођоше острво тја до Пафа, нађоше некаквог човека врачара, и лажног пророка, Јеврејина, коме беше име Варисус, 7 који беше с намесником Срђем Павлом, човеком разумним. Овај дозвавши Варнаву и Савла заиска да чује реч Божју. 8 А Елима врачар (јер то значи име његово) стаде им се супротити, гледајући да одврати намесника од вере. 9 А Савле који се зваше и Павле, пун Духа Светог погледавши на њ 10 рече: О напуњени сваког лукавства и сваке пакости, сине ђавољи! Непријатељу сваке правде! Зар не престајеш кварити праве путеве Господње? 11 И сад ето руке Господње на те, и да будеш слеп да не видиш сунце за неко време. И уједанпут нападе на њ мрак и тама, и пипајући тражаше вођу. 12 Тада намесник, кад виде шта би, верова, дивећи се науци Господњој.
13 А кад се Павле са својим друштвом одвезе из Пафа, дођоше у Пергу памфилијску; а Јован се одвоји од њих, и врати се у Јерусалим. 14 А они отишавши из Перге дођоше у Антиохију писидијску, и ушавши у зборницу у дан суботни седоше. 15 А по читању закона и пророка послаше старешине зборничке к њима говорећи: Људи браћо! Ако је у вама реч утехе за народ, говорите. 16 А Павле уставши и махнувши руком рече:
Људи Израиљци и који се Бога бојите! Чујте. 17 Бог народа овог изабра оце наше, и подиже народ кад беху дошљаци у земљи мисирској, и руком високом изведе их из ње. 18 И до четрдесет година прехрани их у пустињи. 19 И затрвши седам народа у земљи хананској на коцке раздели им земљу њихову. 20 И потом на четири стотине и педесет година даде им судије до Самуила пророка. 21 И од тада искаше цара, и даде им Бог Саула, сина Кисовог, човека од колена Венијаминовог, за четрдесет година. 22 И уклонивши њега подиже им Давида за цара, коме и рече сведочећи: Нађох Давида сина Јесејевог, човека по срцу мом, који ће испунити све воље моје. 23 Од његовог семена подиже Бог по обећању Израиљу спаса Исуса; 24 кад Јован пред Његовим доласком проповеда крштење покајања свему народу Израиљевом. 25 И кад свршиваше Јован течење своје, говораше: Ко мислите да сам ја нисам ја; него ево иде за мном, коме ја нисам достојан разрешити ремен на обући Његовој.
26 Људи браћо! Синови рода Авраамовог, и који се међу вама Бога боје! Вама се посла реч овог спасења. 27 Јер они што живе у Јерусалиму, и кнезови њихови, не познаше Овог и гласове пророчке који се читају сваке суботе, осудивши Га извршише. 28 И не нашавши ниједне кривице смртне молише Пилата да Га погуби. 29 И кад свршише све што је писано за Њега, скинуше Га с дрвета и метнуше у гроб. 30 А Бог васкрсе Га из мртвих. 31 И показива се много дана онима што излазише с Њим из Галилеје у Јерусалим, који су сад сведоци Његови пред народом. 32 И ми вам јављамо обећање које би очевима нашим да је ово Бог испунио нама, деци њиховој, подигнувши Исуса; 33 као што је написано и у другом псалму: Ти си мој Син, ја Те данас родих.
34 А да Га из мртвих васкрсе да се више не врати у труљење овако каже: Даћу вам светињу Давидову верну.
35 Зато и на другом месту говори: Нећеш дати да Твој Светац види труљење.
36 Јер Давид послуживши роду свом по вољи Божјој умре, и метнуше га код отаца његових, и виде труљење. 37 А ког Бог подиже не виде труљење. 38 Тако да вам је на знање, људи браћо! Да се кроза Њ вама проповеда опроштење греха. 39 И од свега, од чега се не могосте оправдати у закону Мојсијевом, оправдаће се у Њему сваки који верује. 40 Гледајте дакле да не дође на вас оно што је казано у пророцима:
41 Видите, немарљиви!
И чудите се, и нек вас нестане;
јер ја чиним дело у ваше дане,
дело које нећете веровати ако вам ко усказује.
42 А кад излажаху из зборнице јеврејске, мољаху незнабошци да им се ове речи у другу суботу говоре. 43 А кад се сабор разиђе, пођоше за Павлом и за Варнавом многи од Јевреја и побожних дошљака; а они говорећи им световаху их да остану у благодати Божјој.
44 А у другу суботу сабра се готово сав град да чују речи Божје. 45 А кад видеше Јевреји народ, напунише се зависти, и говораху противно речима Павловим насупрот говорећи и хулећи. 46 А Павле и Варнава ослободивши се рекоше: Вама је најпре требало да се говори реч Божја; али кад је одбацујете, и сами се показујете да нисте достојни вечног живота, ево се обрћемо к незнабошцима. 47 Јер нам тако заповеди Господ: Поставих те за видело незнабошцима, да будеш спасење до самог краја земље.
48 А кад чуше незнабошци, радоваху се и слављаху реч Божју, и вероваху колико их беше приправљено за живот вечни. 49 И реч се Божја разношаше по свој околини. 50 Али Јевреји подговорише побожне и поштене жене и старешине градске те подигоше гоњење на Павла и Варнаву, и истераше их из своје земље. 51 А они отресавши на њих прах са својих ногу дођоше у Иконију. 52 А ученици пуњаху се радости и Духа Светог.