14
Објављивање суше и глади.
1 Реч Господња која дође Јеремији о суши.
2 Јуда тужи, и врата су му жалосна;
леже на земљи у црно завити;
вика из Јерусалима подиже се.
3 Највећи између њих шаљу најмање на воду;
дошавши на студенце не налазе воде,
враћају се с празним судовима својим,
стиде се и сраме се и покривају главу своју.
4 Земља је испуцала, јер не беше дажда на земљи;
зато се тежаци стиде и покривају главу своју.
5 И кошута у пољу оставља младе своје,
јер нема траве.
6 И дивљи магарци стојећи на висовима вуку у се ветар као змајеви,
очи им ишчилеше,
јер нема траве.
7 Кад безакоња наша сведоче на нас, Господе,
учини ради имена свог;
јер је много одмета наших,
Теби сагрешисмо.
8 Надо Израиљева!
Спаситељу његов у невољи!
Зашто си као туђин у овој земљи
и као путник који се сврати да преноћи?
9 Зашто си као уморан човек,
као јунак, који не може избавити?
Та, Ти си усред нас, Господе,
и име је Твоје призвано на нас;
немој нас оставити.
10 Овако говори Господ за народ овај:
Мило им је да се скитају,
не устављају ноге своје,
зато нису мили Господу;
сада ће се опоменути безакоња њихова
и походиће грехе њихове.
11 Потом рече ми Господ: Не моли се за тај народ да би му било добро. 12 Ако ће и постити, нећу услишити вике њихове; и ако ће принети жртве паљенице и дар, неће ми то угодити, него мачем и глађу и помором поморићу их.
13 Тада рекох: Ох, Господе Господе, ево, пророци им говоре: Нећете видети мача, и неће бити глади у вас, него ћу вам дати мир поуздан на овом месту. 14 А Господ ми рече: Лаж пророкују ти пророци у моје име, нисам их послао, нити сам им заповедио, нити сам им говорио; лажне утваре и гатање и ништавило и превару срца свог они вам пророкују. 15 Зато овако вели Господ за пророке који пророкују у моје име, а ја их нисам послао, и говоре: Неће бити мача ни глади у овој земљи: од мача и глади изгинуће ти пророци. 16 А народ овај, коме они пророкују, биће поваљан по улицама јерусалимским од глади и мача, и неће бити никога да их погребе, њих, жене њихове и синове њихове и кћери њихове; тако ћу излити на њих злоћу њихову.
17 Реци им дакле ову реч:
Нека очи моје лију сузе дању и ноћу
и нека не престају,
јер девојка, кћи мог народа сатре се веома,
од ударца прељутог.
18 Ако изиђем у поље, ето побијених мачем;
ако уђем у град, ето изнемоглих од глади;
јер и пророк и свештеник отидоше у земљу коју не знају.
19 Еда ли си сасвим одбацио Јуду?
Еда ли је омрзао души Твојој Сион?
Зашто си нас ударио тако да нам нема лека?
Чекасмо мир, али нема добра;
и време да оздравимо, а гле, страх.
20 Признајемо, Господе, злоћу своју,
безакоње отаца својих,
згрешили смо Ти.
21 Немој нас одбацити ради имена свог;
немој наружити престола славе своје,
опомени се завета свог с нама,
немој га укинути.
22 Има ли међу таштинама у народа који да даје дажд?
Или небеса, дају ли ситан дажд?
Ниси ли Ти то, Господе Боже наш?
Зато Тебе чекамо, јер Ти чиниш све то.