18
Похођење у Мамрији. Исак још једном обречен. Пропаст Содома објављена. Аврамова молба.
1 После му се јави Господ у равници мамријској кад сеђаше на вратима пред шатором својим у подне. 2 Подигавши очи своје погледа, и гле, три човека стајаше према њему. И угледавши их потрча им у сусрет испред врата шатора свог, и поклони се до земље; 3 и рече: Господе, ако сам нашао милост пред Тобом, немој проћи слуге свог. 4 Да вам донесем мало воде и оперите ноге, те се наслоните мало под овим дрветом. 5 И изнећу мало хлеба, те поткрепите срце своје, па онда пођите, кад идете поред слуге свог. И рекоше: Учини шта си казао. 6 И Аврам отрча у шатор к Сари, и рече: Брже замеси три копање белог брашна и испеци погаче. 7 Па отрча ка говедима и ухвати теле младо и добро, и даде га момку да га брже зготови. 8 Па онда изнесе масла и млека и теле које беше зготовио, и постави им, а сам стајаше пред њима под дрветом докле јеђаху.
9 И они му рекоше: Где је Сара жена твоја? А он рече: Ено је под шатором. 10 А један између њих рече: Догодине у ово доба опет ћу доћи к теби, а Сара ће жена твоја имати сина. А Сара слушаше на вратима од шатора иза њега. 11 А Аврам и Сара беху стари и временити, и у Саре беше престало шта бива у жена. 12 Зато се насмеја Сара у себи говорећи: Пошто сам остарела, сад ли ће ми доћи радост? А и господар ми је стар. 13 Тада рече Господ Авраму: Што се смеје Сара говорећи: Истина ли је да ћу родити кад сам остарела? 14 Има ли шта тешко Господу? Догодине у ово доба опет ћу доћи к теби, а Сара ће имати сина. 15 А Сара удари у бах говорећи: Нисам се смејала. Јер се уплаши. Али Он рече: Није истина, него си се смејала.
16 Потом усташе људи оданде, и пођоше пут Содома; а Аврам пође с њима да их испрати. 17 А Господ рече: Како бих тајио од Аврама шта ћу учинити, 18 кад ће од Аврама постати велик и силан народ, и у њему ће се благословити сви народи на земљи? 19 Јер знам да ће заповедити синовима својим и дому свом након себе да се држе путева Господњих и да чине што је право и добро, да би Господ навршио на Авраму шта му је обећао. 20 И рече Господ: Вика је у Содому и Гомору велика, и грех је њихов грдан. 21 Зато ћу сићи да видим еда ли све чине као што вика дође преда ме; ако ли није тако, да знам.
22 И људи окренувши се пођоше пут Содома; али Аврам још стајаше пред Господом, 23 и приступив Аврам рече: Хоћеш ли погубити и праведног с неправедним? 24 Може бити да има педесет праведника у граду; хоћеш ли и њих погубити, и нећеш опростити месту за оних педесет праведника што су у њему? 25 Немој то чинити, ни губити праведника с неправедником, да буде праведнику као и неправеднику; немој; еда ли судија целе земље неће судити право? 26 И рече Господ: Ако нађем у Содому педесет праведника у граду, опростићу целом месту њих ради.
27 А Аврам одговори и рече: Гле, сада бих проговорио Господу, ако и јесам прах и пепео. 28 Може бити праведника педесет мање пет, хоћеш ли за оних пет потрти сав град? Одговори: Нећу, ако нађем четрдесет и пет. 29 И стаде даље говорити, и рече: Може бити да ће се наћи четрдесет. Рече: Нећу ради оних четрдесет. 30 Потом рече: Немој се гневити, Господе, што ћу рећи; може бити да ће се наћи тридесет. И рече: Нећу, ако нађем тридесет. 31 Опет рече: Гле сада бих проговорио Господу; може бити да ће се наћи двадесет. Рече: Нећу их погубити за оних двадесет. 32 Најпосле рече: Немој се гневити, Господе, што ћу још једном проговорити; може бити да ће се наћи десет. Рече: Нећу их погубити ради оних десет. 33 И Господ отиде свршивши разговор са Аврамом; а Аврам се врати на своје место.